Én valamelyik nap megböktem egy alvó macskát, mire az rámnézett, hogy mi van. Majdnem biztos vagyok benne, hogy nem véletlen egybeesés volt. A macska érez.
Ezért nem is értem, honnan a hiszti, hogy az állatok valahogy kevésbé éreznek, vagy értik, mi történik velük, mint az ember. Ez hülyeség. A 18. században biztos elment volna ez az önigazolás, amikor még embereket is képesek voltak deantropomorfizálni, csakhogy igazolják, amit megtesznek velük. Egyes véglények a mai napig állatiasítják azokat a csoportokat, akiket nem szeretnének, hogy létezzen. Csak hallgassátok meg, pár paraszt milyen kifejezéseket enged meg magának a szerinte rosszfajtákkal szemben. Holott az ember-alattiság éppen az, amit ő csinál. Az ember-alattuság ott kezdődik, ahol valaki elkezdi nem-emberként kezelni a másik embert.
És persze minden népirtás is úgy kezdődik, hogy elkezdenek nem-emberként utalni a leendő áldozatokra, hogy igazolják magukban, amit tenni szeretnének. Mire a vagonírozásra kerül sor, már csak sertéseket látnak, akik mennek a vágóhídra. A sertéseket pedig lehet ölni.
Na, ezeknek a lelki szegényeknek magyarázhatod, hogy még az állatok sem „állatok”, mert már azon elbuknak, hogy leölessék-e az állammal a nekik nem tetsző embereket.
A macskának ennél több esze van, megcsóválta a fejét és visszament aludni.
![cat_licking.gif](https://m.blog.hu/or/oriblog/image/cat_licking.gif)